Jorden er den eneste planet, vi kender til, hvor der findes liv.
Og her er der liv i overflod.
Junglen er et paradis.
Den dækker mindre end 6% af Jordens overflade-
- men er hjem for halvdelen af landjordens plante- og dyreliv.
Jungler har den rette blanding af lys, vand og næringsstoffer-
- og det har de haft hver dag i årtusinder.
Her burde livet være let.
Det her er en indri.
Den er primat som os.
Og skovene på Madagaskar er dens hjem.
Men for at klare sig her skal den se en stor udfordring i øjnene.
Der er trangt i paradis.
Der er liv i hver en krog.
En svimlende variation af arter og individer kæmper konstant-
-for plads og føde.
Som alle andre jungledyr skal indrien finde sin måde at overleve på-
- på det mest konkurrencebetonede sted på Jorden.
JUNGLER
FORTALT AF DAVID ATTENBOROUGH
Jungler er komplekse.
De er tredimensionelle verdener skabt af frodig vegetation.
Her tilbringer 90% af dyrene hele deres liv i træerne.
De må hver især finde deres egen måde at komme rundt på.
30 meter over jorden hænger en edderkopabe.
De færdes i familiegrupper-
- og finder alt, de har brug for, på junglens øverste etage.
Det er ikke for sarte sjæle.
Med lange lemmer og en hale, der kan gribe fast som en hånd-
-er de skabt til at klatre.
Men forestil dig at skulle lære det så højt oppe.
En ud af tre edderkopaber overlever ikke barndommen.
Denne unge er kun nogle få måneder gammel.
Hendes fremtid afhænger af hendes klatreevner.
Hun leger i et øvetræ med sine søskende-
- og lærer at bruge halen som en sikkerhedsline.
Hendes far holder et skarpt øje.
Hun vil gerne lege med, men hun er den yngste-
-så hun er ikke altid velkommen.
Så hun finder sit eget sted at lege.
Men træer er ikke alle ens. Det her er for mere øvede klatrere.
Entusiasme? Helt bestemt.
Teknik?
Der er der plads til forbedringer.
Imens er nogle af familiemedlemmerne gået videre i jagten på føde.
Trækronernes top er ikke for børn.
Men far holder ikke øje-
- og hun kan ikke modstå fristelsen til at følge efter de andre.
Hun må være varsom. Et fald betyder den visse død.
Det er første gang, hun har været så højt oppe på egen hånd.
Jo højere op hun kommer, desto tyndere bliver grenene.
Halen reddede hende.
Men nu er hun fanget, hvor hun ikke kan nå andre grene.
Men far holdt faktisk øje.
Han er stærk nok til at danne en bro, så hun kan klatre i sikkerhed.
Hun har lært sin lektie.
Men der bor ikke kun aber i trækronerne.
Hvis du er lille, kan et træ betyde en verden til forskel.
Det er en draco sumatranus. Han er ikke større end en blyant-
-og han spiser myrer.
Træet her kan forsyne ham med alt, han nogensinde får brug for.
Et transportbånd med mad.
Det er et perfekt sted at slå sig ned.
Eller det ville det have været, hvis han havde været alene.
Den større han er træets ejer, og dracoer vil ikke dele.
Ejerens flag er en advarsel.
Han tolererer ikke uvedkommende.
Ejeren er ikke kun skræmmende.
Han er klar til kamp.
En blindgyde.
Der er langt til sikkerhed.
Nu skal han vælge.
Skal han kæmpe...
...eller flygte?
Kun i junglen finder man øgler, der kan svæve som drager.
Han kan svæve over 30 meter i et enkelt hop.
Det er en hurtig og effektiv måde at komme rundt i junglen på.
Måske har det nye træ føde og ingen ejer.
I junglen kæmper alle om pladsen.
Kun 2% af solens stråler når jordbunden-
- så selv planterne må slås om lyset, hvis de vil gro.
For 300 år siden begyndte dette knaldtræ sin kamp for at få lys.
Siden da har det hver dag absorberet vand og sol-
-så det kunne blive til en kæmpe.
Det er lykkedes det at gøre, hvad der er nødvendigt for alle træer.
Det er vokset op over bundens mørke.
Desuden har dets succes givet liv til andre.
Dets grene bærer nu tusind andre planter.
Disse bregner, figner og orkideer-
-vokser kun på andre træers grene.
Tusind planter på et enkelt træ.
Skoven over gentages den historie utallige gange.
Derfor findes der flere plantearter i junglen end noget andet sted.
De udgør til gengæld grundlaget for et væld af dyr.
I Ecuador er konkurrencen særlig skarp.
Her er der 100 kolibriarter.
Alle kæmper for at få nektar.
Blomsterne har ikke så meget ad gangen, så det er først til mølle.
En kolibri har gjort sig umage for at undgå konflikter.
Sværdkolibrier er de eneste fugle-
-hvis næb er længere end kroppen.
Nogle blomster er så aflange-
- at de 99 andre kolibriarter ikke kan få fat i nektaren.
Men sværdkolibriens lange næb-
- gør det muligt for den at få adgang til de steder.
Det er i blomstens top, at den søde nektar dannes.
Den har fundet en løsning, der holder den ude af kampen.
Når de aflange blomster blomstrer-
- har sværdkolibrien nektaren helt for sig selv.
Men der er ulemper ved at have et næb, der er længere end din krop.
Det er for eksempel svært at holde det rent.
Og hvordan skal man holde sine fjer rene?
Sværdkolibrien kan ikke nå sine fjer med næbbet.
Den eneste mulighed er at klø sig.
Det er ikke så elegant.
Men det er en ringe pris at betale for at have sin egen føde.
Især når måltiderne alt for ofte afbrydes af storme.
Jungler er rige på liv på grund af noget bemærkelsesværdigt.
De skaber deres eget vejr.
Hver dag stiger vand fra bladene op som vanddamp.
Det er, som om træerne puster skyer ud.
De samler sig over skovene, indtil...
...der går hul på dem.
Regn er enhver jungles livsnerve.
Alle må gøre deres bedste for at klare dagens regnskyl.
I visse jungler, som her i Brasilien, regner det så meget-
- at træerne i perioder er næsten helt dækket af vand.
Skovbunden er 10 meter under vandets overflade.
Det er en gådefuld verden, som kun få mennesker har udforsket.
Vi har meget at lære om de dyr, der har hjemme her.
Inklusive de dyr, man ikke forventer at finde blandt træer.
Her, 1.500 km fra havet, er der delfiner.
Det er en nylig opdaget floddelfin, som ikke findes andre steder.
I det mørke vand er de blevet næsten helt blinde-
-så de bevæger sig langsomt.
De bruger ekkolokalisering til at undersøge skovbunden for fisk.
Hvis skoven kan skjule nye delfinarter-
-hvad gemmer den så ellers på?
I udkanten af den oversvømmede jungle-
- flyder floder gennem frodig vegetation.
Her er der så meget føde, at her kan bo kæmper.
Kapivaren er verdens største gnaver.
Kæmpeoddere på størrelse med et menneske.
Og flodernes hersker: Kaimanen.
De kan blive 3 m lange og dræber alt, de kan gabe over.
Men der er mere listige jægere her.
De er kommet fra den omkringliggende skov.
En Jaguar, junglens uovertrufne jæger.
Floden markerer grænsen for hans territorium.
Men han har en konkurrent.
Han er inde på en huns territorium.
Hun har regeret denne del af floden i fem år.
Det er hendes jagtområde.
Kapivarer er stærke og årvågne.
Hun skal forblive uset.
Hun skal højst være en meter fra byttet, når hun slår til.
Ikke denne gang.
Hun er ikke den eneste hun her.
Skovbrynets områder regeres af forskellige dronninger.
Få steder på Jorden har mad nok til så mange store kattedyr.
Hannen jager på en anden måde.
Når man vejer over 130 kg er det svært at være usynlig.
Og med så mange andre jaguarer i området-
- gider han ikke gå efter årvågne kapivarer.
Han vil have et andet bytte.
Han er blevet dræbernes dræber.
Jaguarer har kattedyrenes kraftigste bid.
Og han ved, hvor kaimanen er mest sårbar:
Baghovedet.
Jægere i junglens tætte underetage-
-findes i alle former og størrelser.
Men de har et fælles problem.
Det er svært at se forskel på planter og byttedyr.
Det er en gemmeleg, der vindes eller tabes på et øjeblik.
Den lange kamp mellem jæger og bytte-
- har ført til forbløffende efterligninger.
Bladhalegekkoen forklædt som lav.
Visse dyr går endnu længere med camouflagen.
Disse bække i Costa Rica er hjem for et af de mest bemærkelsesværdige.
En glasfrø.
En lille han. Han er ikke større end en fingernegl.
Og han er næsten helt gennemsigtig.
Det er også nødvendigt.
Her kan næsten alt æde ham.
Selv en fårekylling.
Hans bedste håb er at stå helt stille-
- og satse på, at fårekyllingen ikke kan se ham.
Faren er ovre.
Og det er heldigt.
For han er far.
Og han passer på nogle dyrebare æg.
Over de sidste par uger har hunner besøgt ham-
-og betroet ham deres afkom.
Nogle af dem er klar til at blive udklækket.
Der er flere klynger på bladet, og den øverste og nyeste-
-er knap en dag gammel.
Men i junglen er der altid nogen, der vil have fingre i dig.
Hvepsen her er ekspert i at fange frøæg.
Den har set de sprællende haletudser i bunden af bladet.
Han må ikke bevæge sig.
De yngste æg er de mest sårbare, og han kan ikke beskytte dem alle.
Men haletudserne er ikke så hjælpeløse, som de ser ud.
De uudklækkede haletudser kan fornemme faren-
- og de ældste og stærkeste vrikker sig løs og falder ned i bækken.
Æggene øverst på bladet er stadig for unge til at blive udklækket.
Og nu ved hvepsene, at de er der.
Men hannens ryg ligner den yngste klynge æg.
Og det ser ud til at forvirre hvepsene.
Det er risikabelt at bruge sin krop som lokkemad.
Et hvepsestik kan slå ham ihjel.
Han har fået reddet de fleste unger.
Han skal være på vagt i to uger endnu.
Men i junglen er bare en dags overlevelse en succes.
Når mørket falder på, dukker nye karakterer op på junglens scene.
Flyvende insekter lyser i mørket, hvor de leder efter mager.
Modsat planter trives svampe i skovbundens mørke.
De er skjulte, indtil de udvikler-
- de utrolige konstruktioner, som de forplanter sig med.
Hver af dem frigør millioner af mikroskopiske sporer-
-som usynligt svæver bort.
Mange har frugtbærende kroppe-
- som kan fange de svage luftstrømme, der kan være i luften.
Men den her begynder at lyse, når den vokser.
Hvorfor svampene lyser op er forblevet et mysterie.
Indtil nu.
Forskere, som har studeret verdens kraftigst lysende svampe-
-mener, at de har fundet svaret.
Som et fyr i mørket tiltrækker lyset insekter.
De kommer fra nær og fjern.
For smælderen her kan et klart lys kun betyde én ting: En hun.
Så han blinker som svar.
Men han får ikke den ventede modtagelse.
I sin forvirring begynder han at lede efter hende-
-og det gavner svampen.
Da han endelig opgiver, er han dækket af svampens sporer.
Når han fortsætter sin jagt på en hun-
- tager han sporene med til andre dele af skoven.
Men der findes mere mærkværdige lys i junglens mørke.
Disse mangefarvede lys tilhører phrixothrix vivianii.
Det er egentlig en giftig, larveagtig bille.
De gule lys advarer andre dyr om, at de skal holde sig væk.
Den er på jagt efter tusindben.
Når den kommer på sporet af en, slukker den for de gule lys.
Nu har den kun et rødt lys på hovedet.
Tusindben kan ikke se røde farver.
For dem er den listende bille praktisk talt usynlig.
Og det var så det for tusindbenet.
Den hårde konkurrence tvinger dyrene til at specialisere sig-
-i alle livets facetter.
Deriblandt kurmageri.
Det har medført nogle af de smukkeste og mest kunstfærdige skuer i verden.
En rød paradisfugl vil tiltrække en hun ved at danse.
En er kommet for at se på udvalget.
Hun er en selvstændig dame, som vælger ham, hun synes bedst om.
Hun foretager et valg.
Men nu er hun vist ikke helt så sikker.
Nej?
Måske var han lidt for ivrig.
Måske har han heldet med sig i morgen.
Røde paradisfugle viser sig frem i trætoppene.
Andre familiemedlemmer danser nede i skovbundens mørke.
Det her er en raja ampat-paradisfugl.
Han er farverig, men på størrelse med en spurv.
Han har tilbragt størstedelen af sit liv alene-
- men nu er han voksen, så han skal tiltrække en mage.
Den lille lysplet kan være ham en hjælp.
Først rydder han op.
Det ville ikke være let at vise sig frem blandt virvaret af blade-
- og hans skønhed står tydeligere frem mod en mere enkel baggrund.
Han vil ikke lade farverige blade aflede gæsternes opmærksomhed.
De skal alle sammen væk.
Selv de grønne.
Især de grønne.
Scenen er klar. En pæl i midten og lys fra oven.
Det er perfekt.
Nu håber han bare, at en hun hører ham.
Han kan vente i flere uger.
Endelig. En hun.
Det er tid til at gøre sig klar.
Hun bedømmer ham på fjerenes klare farver.
Men for at se ham fra hans bedste vinkel-
-skal hun være lige over hans scene.
Under lyset.
Det kan være hans eneste mulighed for at brillere.
Nu hvor hun ser lige ned på ham-
- giver han en opvisning kun for hende.
I skovbundens mørke er han blændende i iriserende grønne farver.
Han er det klareste blad i skoven.
Og det var lige det, der skulle til.
Dyrene må finde hver deres måde at klare junglens hårde konkurrence på.
Denne tætbefolkede verden er så opfindsom-
- at næsten alle verdens landdyr kan spore deres oprindelse hertil.
Det gælder også os.
I disse skove i Madagaskar bor en af vores fjerne slægtninge.
Denne indrihun har kæmpet-
- for at holde denne del af skoven sikker for sig selv og familien.
Hver morgen samles familien for at synge.
Sådan minder de andre om, at det her er deres hjem.
Indrier har været så gode til at tilpasse sig livet her-
-at de ikke kan bo andre steder.
For dem og de milliarder af dyr, de deler deres hjem med-
-er junglen et fristed.
Men det er ved at ændre sig.
I de 10 år siden familieoverhovedet blev født-
- er 10.000 km2 regnskov blevet fældet på Madagaskar.
Og dermed er halvdelen af indrifamilierne forsvundet.
Lokalbefolkningen siger, at indrierne er vores brødre-
-og at deres sang minder os om...
Dette paradis er stadig et sted fuld af undere og magi.
Den må vel være værd at beskytte?
INDSPILNINGSDAGBOG
Jungler er med god grund stadigvæk nogle af de mindst udforskede steder.
Det er krævende at arbejde der.
Her i Brasiliens oversvømmede skov-
- er holdet på udkig efter nogle nyligt opdagede floddelfiner.
Man ved så lidt om dem, at bare det at finde dem er en udfordring.
I fem uger skal de bo i en hytte på det eneste stykke tørre jord.
Men her bor allerede nogen.
- Nogen har lavet en rede. - En rotte.
- Hej, lille rotte. - Og i køkkenskabene...
Hej. Er du lidt genert?
Værelseskammeraterne er fjendtlige, men blafferne er værre.
En stor edderkop.
Du godeste.
Og aggressive røde myrer vil gerne have et lift.
Hvis vi rammer dem, kravler de om bord som en flok pirater-
-og æder vores ansigter.
Det er ikke helt sandt-
- men skræmmende dyr er deres mindste problem.
Den oversvømmede skov er uigennemtrængelig-
- og delfinerne kan være hvor som helst...
...i de 400.000 km2 store sammenfiltrede trækroner.
Men holdet har en plan.
Delfiner bruger lyde til at finde vej og frembringer kliklyde.
Med vandtætte mikrofoner kan holdet lytte til delfinerne.
Men det er lettere sagt end gjort.
Det er en fri passage. Kan I se den? Der.
Det tager dem en uge at få et glimt af den nye art-
-og selv da varer det kun et øjeblik.
Der er vist kun én delfin.
Og den har desværre for vane at dukke op nye steder uden varsel.
Jeg kigger på vandet og kan se kroppe dukke op af mørket-
-for så at forsvinde igen.
Til sidst fører delfinen dem til en åbning i junglen.
Vi klarede det.
Her er der måske endelig mulighed for at få filmet noget.
Den første optagelse, men igen er det kun en enkelt indånding.
- Hej. - Hej med dig.
Nu delfinen er så tæt på, prøver de en ny teknik.
De trækker et undervandskamera efter båden.
Delfinen svømmede parallelt med det.
Problemet er, at vandet er så grumset-
- at delfinen nærmest er usynlig, selv når den er lige foran kameraet.
Men nu delfinen er i kanalen, kan holdet prøve noget nyt udstyr.
Michael Sanderson er droneoperatør.
Så længe delfinen er på åbent vand, kan de måske følge den fra luften.
Det ser ud til, at delfinerne er her.
Vi kan bruge dronen, som er vores bedste chance.
Michael og dronen efterlades på land, mens holdet sejler ud på vandet.
Men der er en grund til, at det kaldes "den oversvømmede skov."
Her kan komme skybrud, og selvom det ofte går hurtigt over-
- er det her tydeligvis ikke et normalt uvejr.
Virker den ikke?
Motoren er sat ud, og båden fyldes med vand, så de tager ind på land.
Vi troede, regnen ville stoppe, men der er stadig skybrud.
Jeg er gennemblødt.
De er strandet, udstyret bliver drivvådt, træer vælter ned-
- og Michael er fanget længere nede ad floden.
Jeg har aldrig set så voldsom en regn. Det er utroligt.
Jeg håber, Michael er uskadt. Træerne vælter omkring os.
Michael er derhenne på et lille stykke jord-
-med den anden båd og dronen.
Det er lidt skræmmende.
Efter to timer falder uvejret til ro, og Michael kommer tilbage til holdet.
Jeg var fanget i et af de vildeste uvejr, jeg har set.
Vandet stod så højt på presenningen-
- så jeg ved ikke, om den her virker længere. Den lå på jorden.
Spillet er vist ude for dronen.
Ja, det var ret skræmmende.
Over de næste 12 timer vender uvejret igen og igen tilbage.
Hvis det fortsætter, når holdet måske ikke tilbage til delfinen.
Næste morgen er himlen blå, og dronen kan måske repareres.
Men som tiden går, øges risikoen for-
- at delfinen er vendt tilbage til junglen.
I så fald skal de starte forfra.
Men endelig har de heldet med sig.
Delfinen er der stadig.
For første gang har de mulighed for at filme fra både vandet og luften-
- og finde ud af, hvad det sky dyr egentlig laver.
De sad i båden og så sig omkring, da de så nogle bobler.
Med dronen kunne vise, at det var delfiner.
De troede, der var en delfin. Vi så fem.
Og de anede det ikke.
De blev overrasket over at opdage, at delfinerne jager i flok.
Det var først, da vi så dronens billeder-
- at vi så, at der ikke var én, men fem delfiner.
Og så kigger man bagud og ser dem grine af dig.
Det nye perspektiv har givet holdet et glimt af et gådefuldt jungledyr-
- i et af Jordens mest ukendte egne.
Næste gang: Et ekstremt landskab-
-som presser livet til det yderste.
Dyr har utrolige måder at håndtere ugæstfri forhold på.
Her skabes Jordens mest storslåede overlevelseshistorier.
Dette er ørkener.
Nina Rømer Gylling www.btistudios.com